Conductisme

=
El **conductisme** és una doctrina psicològica en la qual s’estudia la conducta i el comportament. Utilitza aspectes experimentals per l’observació de conductes ja que la conducta es real, objectiva i pràctica, i la consciència no és observable; d’aquí prové el concepte de conductisme. Per tant, és una teoria que es basa només en la conducta i no en l’experiència conscient. L’objectiu d’aquesta és aconseguir una determinada conducta i per tant s’estudia el mètode d’aconseguir aquesta conducta a través d’un sistema d’estímul i resposta. En molts casos per estudiar aquesta conducta es feia amb animals tot i que també es van dur a terme estudis amb persones. ======



=
El conductisme va sorgir al començament del s. XX com a reacció extrema enfront de l'especulació i de l'introspeccionisme dominants en la psicologia de l'època. John Broadus Watson va ser el seu creador i entenia la conducta com un conjunt de respostes originades per diferents estímuls procedents del medi ambient, que expressen la capacitat dels éssers vius d'adaptar-se al medi ambient, és a dir, d'aprendre. Anys després, especialment a partir dels anys trenta, sorgí l'anomenat **neoconductisme**, format, entre d'altres, per Guthrie, Hull, Skinner i Tolman. ======

A continuació s’adjunta una sèrie de vídeos que ofereixen una visió general del conductisme.
media type="youtube" key="zVKdJ6CoqOQ?fs=1" height="239" width="296" media type="youtube" key="TMivqOIeF2M?fs=1" height="239" width="296" media type="youtube" key="CRTt37OaM3g?fs=1" height="239" width="296"

**AUTORS**

Aquests són alguns dels autors que van aportar quelcom al conductisme i van propiciar la seva evolució.

[[image:http://www.nndb.com/people/078/000030985/john-b-watson-1-sized.jpg width="182" height="266"]]
Va passar a la història pels estudis que va fer per demostrar les seves teories sobre el condicionament de la reacció de por en un nen de pocs mesos d’edat. Aquests estudi són coneguts com el Petit Albert. En aquests estudis es volia demostrar con es podia condicionar la reacció de por del nen cap una rata blanca la qual no provocava cap reacció de rebuig en el nen inicialment. Per això es va seleccionar un nen i se’l va examinar per determinar si tenia por prèviament als objectes que se li presentarien per realitzar l’estudi. A continuació es va presentar al nen un ratolí acompanyat d’un fort soroll. Després de vàries vegades el nen rebutjava el ratolí intentant fugir o plorant, així com també a altres estímuls com ara un conill, un abric de pell...

A continuació es mostra un vídeo en el qual s'explica aquest estudi:

media type="youtube" key="IteGZg2fWuY?fs=1" height="274" width="339" align="center"

- **Ivan Petrovick Pavlov** (1849-1936)



A partir de 1980 va centrar el seu treball en la investigació de l'aparell digestiu i en l’estudi dels sucs gàstrics. Va investigar el sistema gàstric dels gossos i les seves manifestacions externes en forma de salivació.Amb la teoria experimental dels gossos va determinar que els animals començaven a salivar davant la presència d’aliment. Després de conèixer la relació entre l’estímul (aliment) i la resposta (saliva) va procedir a aplicar el condicionament. Feia sonar una campana i després entregava l’aliment. D’aquesta manera intentava associar l’estímul de l’aliment amb el so de la campana. Al començament els animals no modificaven la seva salivació pel so de la campana però al llarg de les sessions l’animal responia a aquest so augmentant la salivació.

- **Burrhus Frederic Skinner** (1904-1990)  Un dels experiments més coneguts d’Skinner és en el qual va examinar la conducta dels coloms. Va posar uns coloms afamats en una capsa unida a un mecanisme automàtic que els subministrava menjar. A la imatge següent es pot observar el mecanisme:



En aquesta caixa s'hi posaven típicament rates o coloms i ell n'estudiava el seu comportament. L’experiment consistia en que dins de la caixa hi havia una palanqueta que quan l'animal accionava queia menjar; així l'animal acabava relacionant el fet de prémer la palanca i rebre menjar. Skinner, a partir dels seus estudis, va ser l’autor del **condicionament operant** o condicionament instrumental. És un tipus d’aprenentatge en el qual les conductes s’imiten <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; line-height: 150%; margin-left: 36pt; text-indent: -18pt;">espontàniament i les conseqüències determinen l’aprenentatge. Per tant, les conseqüències agradables enforteixen una conducta i les desagradables debiliten la conducta.

<span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; line-height: 150%; margin-left: 36pt; text-indent: -18pt;">A continuació es presenten els tipus de condicionament operant: <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; line-height: 150%; margin-left: 36pt; text-indent: -18pt;">- **Reforçament** ( Exemple: si un gos s’asseu i se li dona menjar quan ho fa. El gos s’asseurà cada cop més perquè el menjar ha funcionat com a reforç, és a dir, el menjar reforça <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; line-height: 150%; margin-left: 36pt; text-indent: -18pt;">la conducta de seure. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; line-height: 150%; margin-left: 36pt; text-indent: -18pt;">- **Càstig** ( Omissió de quelcom com a conseqüència d’una conducta.) <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; line-height: 150%; margin-left: 36pt; text-indent: -18pt;">- **Extinció** (Disminució de la freqüència d’una conducta apresa que ocorre quan la conducta no té conseqüències.) <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; line-height: 150%; margin-left: 36pt; text-indent: -18pt;">- **Disminució i control per estímul** (Augment d’una conducta en presència d’un estímul concret però no en presència d’altres).

Altres autors:
 * <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; line-height: 150%; margin-left: 18pt;">- Edward Chace Tolmar **
 * <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; line-height: 150%; margin-left: 18pt;">- Clark Leonard Hull **
 * <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; line-height: 150%; margin-left: 18pt;">﻿ **
 * <span style="color: #800080; font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 150%;">EL CONDUCTISME APLICAT A LA DOCÈNCIA **

<span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">El conductisme, si bé no ha explicat la totalitat dels fenòmens psicològics, ha fet grans aportacions a la psicologia, especialment pel que fa a la teoria de l'aprenentatge. Pels conductistes l’aprenentatge significa un canvi de comportament del subjecte, per tant, l’aprenentatge s’aprèn amb l’experiència i l’interacció amb l’ambient.

El docent es podria considerar com un entrenador encarregat de, a partir de diferents estímuls, modificar la conducta de l’alumne. Per tant, és qui organitza l’ensenyament i l’aprenentatge. Es podria considerar un docent instruccional que estableix els objectius i avalua a partir d’uns criteris per l’obtenció d’un resultat final i no tant un procés.
 * Rol del docent**

L’estudiant té un paper passiu que respon a estímuls externs. Es considera que l’estudiant parteix de zero i va construint el seu coneixement a partir del reforç positiu o negatiu de les conductes. Per tant l’alumne aprèn quan la seva conducta és modificada. Aquestes conductes s’aconsegueixen a partir de l’observació, imitació i repetició.
 * Rol de l’estudiant**

L’avaluació des del punt de vista conductista es podria considerar com a contínua o sumativa, ja que, a partir del procés que segueix el discent, el docent pren unes opcions determinades. Es fa un seguiment del procés però la finalitat no és aquest procés sinó el resultat final. Per tant, és un procés en el que hi ha recompenses, càstigs i qualificacions. El tipus d’aprenentatge que es valoren acostumen a ser memorístics i repetitius. L’avaluació la realitza completament el docent, l’alumne no ha de qüestionar si allò que està fent està bé o no, ja que aquesta és la tasca del mestre.
 * Avaluació**

<span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">